«Наукові записки інституту журналістики» – періодичне рецензоване наукове видання відкритого доступу. Цей вебсайт є «постійно інтегрованим ресурсом», версією друкованого видання, що має власний ISSN 2786-8532 Друковане видання має ISSN 2522-1272 DOI https://doi.org/10.17721/2522-1272 https://nz.knu.ua/index Ідентифікатор друкованого медіа у реєстрі суб'єктів у сфері медіа: R30-02570 (Рішення Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення № 120 від 18.01.2024 р.) Журнал включено до переліку наукових фахових видань України (категорія Б) зі спеціальності 061 Журналістика, галузь науки – соціальні комунікації (наказ МОН № 1471 від 26.11.2020). Рік заснування: 2000 Мови видання: українська, англійська Періодичність: двічі на рік Графік виходу видань Засновник і видавець: Київський національний університет імені Тараса Шевченка Юридична адреса: вул. Володимирська, 60, м. Київ, Україна, 01033 Поштова адреса: вул. Володимирська, 64/13, м. Київ, Україна, 01601
Київський національний університет імені Тараса Шевченка
Автори, які публікуються у цьому журналі, погоджуються з такими умовами: Автори залишають за собою право на авторство своєї роботи та передають журналу право першої публікації цієї роботи на умовах ліцензії CC BY 4.0, яка дозволяє іншим особам вільно розповсюджувати опубліковану роботу з обов'язковим посиланням на авторів оригінальної роботи та першу публікацію роботи у цьому журналі. Автори мають право укладати самостійні додаткові угоди щодо неексклюзивного розповсюдження роботи у тому вигляді, в якому вона була опублікована цим журналом (наприклад розміщувати роботу в електронному сховищі установи або публікувати у складі монографії), за умови збереження посилання на першу публікацію роботи у цьому журналі. Політика журналу дозволяє і заохочує розміщення авторами в мережі Інтернет (наприклад у сховищах установ або на особистих веб-сайтах) рукопису роботи як до подання цього рукопису до редакції, так і під час його редакційного опрацювання, оскільки це сприяє виникненню продуктивної наукової дискусії та позитивно позначається на оперативності та динаміці цитування опублікованої роботи.
Правозахисна журналістика в Україні: шлях від активізму в правозахисті до диференційованої практики
Питання становлення правозахисної журналістики в Україні є малодослідженими. Кодекс етики українського журналіста вимагає максимальної уваги до дотримання прав людини в той час, коли в інформаційному просторі часто з’являються журналістські матеріали про права людини. З 2011 року журналістська спільнота активно обговорює потребу у спеціальних медіатемах, інструментах, тактиках, які в подальшому було визначено як правозахисна чи адвокаційна журналістська практика. Мета наукової розвідки – виявити етапи становлення правозахисної журналістики в Україні, типізувати складники та межі предметного визначення. Висновки. Правозахисна журналістика в Україні пройшла шлях від журналістського активізму в правозахисті до комплексної диференційованої практики. Форми цієї практики (адвокаційна, соціально-правозахисна журналістика та журналістика правозахисту) не є автономними, перебувають у взаємодії, доповнюють одна одну. Означена конструкція правозахисної журналістики на унікальному українському досвіді протистояння дискримінації, системним порушенням прав людини та російській агресії може стати надійним знаряддям захисту демократії і в інших країнах світу.
правозахисна журналістика, адвокаційна журналістика, соціально-правозахисна журналістика, журналістика правозахисту
Авторське право (c) 2026 Костянтин Шендеровський, Олександр Чекмишев (Автор) https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Інформаційні практики висвітлення інклюзивних процесів в українській реальності
Мета наукової розвідки – виявити основні типи інформаційних практик висвітлення інклюзивних процесів в українській реальності. Проаналізовано парадигми поглядів на розвиток нових, більш ефективних концепцій «для усіх» (тобто інклюзивних концепцій). Приділено увагу розв’язанню методологічної дилеми щодо дослідження інформаційно-комунікаційних практик висвітлення інклюзивних процесів в уявленнях про простір, час, соціальні проблеми, реалізації прав людини. Окреслено інформаційну проблему спроможності / неспроможності журналістів / медіаорганізацій очолити або супроводжувати суспільну дискусію, системні інклюзивні процеси для набуття ними сенсу потужного суспільного інтересу, показника національної ідентичності та предмету комунікаційної стратегії післявоєнної відбудови України. На прикладі застосування соціально-правозахисної методології та історико-дедуктивного методу виявлено одинадцять довготривалих типів інформаційних практик в різні періоди з 2003 по 2025 р. Сформовано визначення українського досвіду висвітлення інклюзивних процесів як багатовекторного, унікального, але не комплексного, не системного та не стратегічного. Означено фрейми висвітлення інклюзивних процесів за якісними показниками впливу на аудиторію. Сформульовано висновки щодо подальшого еволюційного розвитку інформаційних практик висвітлення інклюзивних процесів в Україні.
інклюзивні процеси, соціально-правозахисна методологія, інформаційна практика висвітлення інклюзії, фрейми висвітлення інклюзивних процесів
Авторське право (c) 2025 Костянтин Шендеровський (Автор) https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Алюзія як інструмент впливу на аудиторію: маніпулятивний потенціал у медіанаративі фільму «Супермен»
У сучасному соціокомунікаційному середовищі соціальні мережі сприяють поляризації суспільних настроїв та створенню інформаційних бульбашок, ускладнюючи поширення фактичної інформації. На противагу цьому, художні твори, особливо кінофільми-блокбастери, здатні охопити масову аудиторію з різними поглядами, віковими рамками, рівнем освіти та політичною позицією. Кіноіндустрія має змогу пропонувати великій кількості людей конкретні наративи, що неодноразово успішно використовувалося для впливу на громадську думку. У статті досліджено маніпулятивний потенціал алюзії як наративної техніки в художньому кіно на прикладі фільму «Супермен» (2025). Алюзія розглядається як стилістичний засіб, що апелює до загальновідомих історичних, культурних або політичних явищ, створюючи додаткові смислові рівні, які не демонструються прямо. У статті доведено, що такі натяки можуть виконувати функцію прихованого впливу на емоційний стан глядачів та формування громадської думки, навіть у рамках вигаданого наративу. Метою дослідження є виявлення способів, у які алюзії залучаються до створення емоційної взаємодії з аудиторією та посилення ідеологічного навантаження медіанаративу. Методологічна база включає контент-аналіз, критичний дискурс-аналіз та елементи когнітивної лінгвістики для розшифрування алюзивних кодів і розуміння їхньої ролі у структурі фільму. Окрема увага приділяється темам імміграції, війни, цифрової безпеки, ксенофобії та ролі журналістики, що актуалізуються за допомогою інтертекстуальних відсилань, символів та візуальних метафор. Результати дослідження демонструють, що алюзії здатні підсилювати емоційний вплив, активізуючи досвід глядача і водночас формуючи бажані соціальні чи політичні установки. Незважаючи на вигаданий характер сюжету, алюзивні елементи створюють ефект впізнаваності та довіри. Стаття наголошує на необхідності критичного осмислення алюзій у сучасному медіапросторі як потенційного інструменту маніпуляції.
алюзія, маніпуляція, кінофільми, вплив, супермен, медіа
Авторське право (c) 2025 Yaryna Fostiak (Author) https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Теоретичні основи дослідження цифрової трансформації у зовнішніх корпоративних комунікаціях
Об’єктом дослідження є цифрова трансформація у зовнішніх корпоративних комунікаціях – процес, що змінює способи взаємодії організацій зі стейкхолдерами та формування довіри в цифрову добу. Актуальність теми зумовлена тим, що цифрові інструменти відкривають нові канали взаємодії, але водночас вимагають переосмислення теоретичних основ, оцінки рівня цифрової зрілості та створення інтегрованих моделей для стратегічного управління комунікаціями, особливо в умовах швидких соціально-технологічних змін. Метою дослідження є синтез класичних і сучасних підходів у сфері комунікацій та розробка на основі отриманих висновків моделі, що дозволяє оцінювати цифрову зрілість і виявляти міждисциплінарні зв’язки трансформацій. Методи дослідження включають аналіз і синтез наукових джерел, порівняння класичних і новітніх підходів, а також моделювання та абстрагування для побудови концептуальних рамок. Основні висновки полягають у тому, що сформульовано дві моделі цифрової трансформації у зовнішніх комунікаціях. Перша – External Corporate Communication Maturity Model (ECCMM), п’ятирівнева модель цифрової зрілості, яка описує поступовий розвиток від базових до інноваційних практик. Друга – TOC-модель (Technical, Organizational, Communicational), що пояснює взаємодію технологічних, організаційних і комунікаційних чинників та пропонує набір індикаторів для подальших емпіричних досліджень. Запропоновані підходи створюють підґрунтя як для стандартизації наукових досліджень цифрової трансформації, так і для практичного оцінювання рівня цифрової зрілості корпоративних комунікацій у різних контекстах, зокрема в українському
цифрова трансформація, зовнішні корпоративні комунікації, стейкхолдер, теоретичні фреймворки, методологія дослідження, комунікаційні технології, цифрова зрілість
Авторське право (c) 2025 Данило Крюков (Автор) https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Євроатлантичні стандарти стратегічних комунікацій: теоретичні засади та журналістські підходи до інтерпретації
Мета статті – з’ясувати євроатлантичні стандарти стратегічних комунікацій та визначити журналістські інтерпретаційні моделі у цьому процесі. Дослідження побудоване на поєднанні теоретико-методологічних підходів до стратегічних комунікацій і практичних моделей журналістської інтерпретації, зокрема таких як раціоналістична, критична та наративна, що дало змогу розкрити специфіку інтеграції України у євроатлантичний комунікаційний простір. Застосування контент-аналізу дало можливість виокремити ключові принципи стратегічних комунікацій НАТО та ЄС – достовірність, прозорість, інституційну координацію та демократичну підзвітність. Порівняльний метод дозволив зіставити євроатлантичні стандарти з українськими практиками та виявити як позитивні тенденції (розвиток фактчекінгу, використання цифрових платформ, журналістика публічної дипломатії), так і проблемні зони (інституційна фрагментарність, залежність частини медіа від політичних груп). У дослідженні: систематизовано концептуальні визначення стратегічних комунікацій у працях західних і українських авторів, а також у нормативних документах НАТО та ЄС; виявлено роль журналістики як посередника й легітиматора у процесі стратегічних комунікацій, з акцентом на її функції у формуванні довіри й забезпеченні публічного діалогу; досліджено виклики для України, зокрема дезінформаційні кампанії Росії, інституційну слабкість та потребу гармонізації з євроатлантичними стандартами; проаналізовано інтеграцію журналістських практик (фактчекінг, наративні стратегії, цифровізація, журналістика публічної дипломатії) у сферу стратегічних комунікацій; обґрунтовано результативність застосованих методів, які дозволили розглянути стратегічні комунікації як багаторівневу систему, що поєднує політичні, медійні та суспільні виміри. Підсумовується, що журналістика виступає не лише каналом поширення стратегічних меседжів, а й чинником їх інтерпретації та легітимації у демократичному суспільстві.
стратегічні комунікації, стандарти НАТО, інформаційна політика, медіа та журналістика, інтерпретація та дискурс, комунікаційні стратегії, інформаційна безпека
Авторське право (c) 2025 Захар Братина (Автор) https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Стратегії інформаційного тероризму в російському медіадискурсі (2022–2025)
У цій статті досліджується феномен інформаційного тероризму в російському медіадискурсі протягом 2022–2025 років, зосереджуючись на систематичному використанні лінгвістичних, візуальних та наративних стратегій, що зображують Україну як джерело «терористичної загрози». Дослідження інтегрує теоретичні підходи до дискурсу тероризму (Шмід, Джексон, Бурдьє, Ентман) з корпусним аналізом російських державних ЗМІ. Використовуючи такі методи, як вибірка ключових слів на основі подій та кодування в MAXQDA, було визначено чотири домінуючі стратегічні фрейми: делегітимізація українського політичного керівництва, демонізація Збройних Сил та добровольчих батальйонів, віктимізація російського населення та героїзація дій Росії. Було показано, що кожна стратегія спирається на повторювані лексичні маркери («терористичний режим», «укронацисти», «жертви обстрілів»), візуальні коди (руїни, поранені мирні жителі, військова техніка) та наративні патерни (Україна як агресор, Росія як захисник). Результатом дослідження є демонстрація того, як ці фрейми функціонують не ізольовано, а у взаємодії, підкріплюючи бінарний світогляд, де Росія постає як жертва та рятівник, тоді як Україна конструюється як терористична держава. Кількісне кодування виявило динамічні зрушення: тоді як дискурс на початку 2022 року спирався на мобілізуючу демонізацію, пізніші етапи (2024–2025) наголошували на гібридних фреймах, що поєднують віктимізацію та героїзацію для виправдання тривалої агресії. Висновки. Результати дослідження роблять внесок у ширшу сферу досліджень медіа та тероризму, концептуалізуючи «інформаційний тероризм» як комунікативну практику, яка стигматизує опонентів, легітимізує насильство та мобілізує внутрішню та міжнародну аудиторію.
медіаобраз, регіональні медіа, ветерани війни, стандарти журналістики, стигматизація
Авторське право (c) 2025 Леся Городенко, Євген Цимбаленко (Автор) https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Методологія дослідження «специфічних медійних одиниць»: міждисциплінарний підхід та нові методики
Метою статті є представлення методологічного погляду на дослідження специфічних медіаодиниць, у ролі яких виступають контекстно залежні елементи медійного контенту, що виконують особливі, іноді приховані функції впливу на аудиторію чи наділені специфічними структурними функціями у медійному творі. Такі одиниці розкриваються дослідникові з іншого, незвичного боку, коли до них застосовується міждисциплінарні підходи, методи інших наук. Метод. Це є огляд методології дослідження специфічних медіаодиниць, побудований на основі дескриптивно-аналітичного та порівняльного підходів, з елементами критичного огляду літератури. Матеріалом виступили наукові праці, присвячені методам аналізу малих медіаструктур (джинглів, логоліній, звукових заставок тощо), у галузях медіазнавства, семіотики, аудіовізуальної комунікації та музикознавства. Результати. Описано такі методи для вивчення специфічних медіаодиниць: кейс-стади, дискурс‑аналіз / семіотичний аналіз, експериментальні та квазіекспериментальні методи, інтерпретативна реконструкція, акустичний аналіз, метод синтетичного учасника, міждисциплінарний підхід. Висновки. Аналіз методологічного ландшафту дослідження специфічних медіаодиниць свідчить в цілому про міждисциплінарний характер цієї проблематики.
специфічні медіаодиниці, методологічний підхід, музичні новинні заставки, джингли, функції, медіаефект
Авторське право (c) 2025 Yurii Bondar, Petro Katerynych, Ilia Khomenko (Author) https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Гендерний аспект міграційної тематики на сторінках українського «Forbes»
Мета статті – простежити висвітлення українським виданням Forbes Україна гендерного аспекту у матеріалах з міграційної тематики упродовж 2022–2024 років, у період повномасштабного вторгнення російських військ на територію України. Для досягнення мети поставлено такі завдання: проаналізувати матеріали, присвячені висвітленню міграційної тематики; визначити кількість публікацій, у яких простежується гендерний аспект; з’ясувати контекст, у якому відображена гендерна проблематика матеріалів. У статті використано комплекс методів, що дозволяють всебічно проаналізувати обрану проблематику. Так, метод аналізу наукової літератури застосовано для формування теоретичного підґрунтя дослідження, зокрема для визначення ключових концепцій гендерних досліджень у контексті міграційних процесів. Метод моніторингу сприяв виявленню публікацій Forbes Україна (всього 21), у яких висвітлювалася міграційна тематика. Методом контент-аналізу визначено кількість публікацій з гендерним маркуванням (всього 4) і контекст, в якому відображена гендерна проблематика матеріалів. Встановлено, що український Forbes застосовує переважно гендерно-нейтральні терміни: «біженці», «українські переселенці». «мігранти». «українські мігранти», «внутрішньо переміщені особи». «тимчасові переселенці з України». Такий підхід може призводити до недостатнього висвітлення специфічних проблем та потреб жінок-мігранток, які складають значну частину українських біженців. Лише в кількох матеріалах згадуються «жінки», «жінки з дітьми», «чоловіки», що вказує на певну прогалину у висвітленні гендерного аспекту міграції. Загалом, видання Forbes Україна надає комплексне та багатоаспектне висвітлення міграційної проблематики в умовах російсько-української війни, фокусуючись переважно на економічних та соціальних аспектах, їх впливу на українське суспільство та міжнародне середовище
війна в Україні, видання Forbes Україна, гендерний аспект, міграційна тематика
Авторське право (c) 2025 Наталія Желіховська, Анастасія Волобуєва (Автор) https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Продюсерський підхід в управлінні місцевим періодичним медіа
Вступ. Місцеві медіа в Україні стикаються з безпрецедентними викликами через роздержавлення преси, цифровізацію, пандемію COVID-19 і війну, що призвело до закриття багатьох видань. Водночас цифрові платформи та залучення громад відкривають нові можливості. Це дослідження аналізує продюсерський підхід як модель трансформації управління, наголошуючи на ключовій ролі редактора-продюсера. Метод. Дослідження використовує якісні методи, зокрема аналіз попередніх публікацій, зібраних Українською асоціацією медіабізнесу (УАМБ) звітів редакцій місцевих медіа, напівструктуровані експертні інтерв’ю з керівниками місцевих мультимедійних видань, проведені з березня по травень 2025 року. Методи синтезу та порівняння застосовано для артикуляції продюсерського підходу. Результати. Дослідження визначає продюсерський підхід як модель із п’яти складників: 1) фокус на потребах аудиторії та громад через журналістику рішень; 2) професіоналізм і дотримання етичних стандартів; 3) раціональна організація робочих процесів; 4) управління командою та ресурсами; 5) гнучкі фінансові моделі. Ці складники відповідають на такі виклики, як скорочення передплати, слабка монетизація цифрових платформ і дефіцит кадрів, сприяючи залученню аудиторії та сталості медіа. Обговорення. Продюсерський підхід переосмислює роль редактора як стратегічного, креативного та підприємницького лідера, який створює цінність для громади. Такий підхід відповідає принципам журналістики рішень і використовує омніканальну комунікацію для підвищення довіри та впливу. Подальші дослідження передбачають аналіз успішних кейсів, омніканального управління та інноваційних фінансових моделей для забезпечення сталості місцевих медіа в умовах кризи.
Авторське право (c) 2025 Олексій Погорелов, Тетяна Крайнікова (Автор) https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Медіарепрезентація ЛГБТК+ людей в українських і міжнародних дослідженнях: систематичний огляд літератури
Цей систематичний огляд літератури заповнює прогалину в порівнянні медіарепрезентації ЛГБТК+ людей в українських та міжнародних дослідженнях, фокусуючись на спільних тенденціях, відмінностях та викликах у теоретичних підходах, методологіях і результатах. Дослідження спрямоване на аналіз зростання видимості, стереотипів, мови ворожнечі, ролі цифрових технологій та етичних аспектів у формуванні суспільних уявлень про гендерну та сексуальну різноманітність, із акцентом на культурні, соціально-політичні та методологічні відмінності. Огляд проведено відповідно до PRISMA 2020. Корпус літератури охоплює рецензовані наукові статті, монографії, дисертації, автореферати та розділи книг. Первинний пошук у базах даних Google Scholar, Web of Science, Scopus та українських репозиторіях виявив 517 публікацій; після відбору за заголовками, анотаціями та повними текстами до фінального аналізу включено 51 джерело. Період охоплення – з 2013 року по липень 2025 року. Загальні висновки: видимість ЛГБТК+ у медіа зростає, але репрезентація часто стереотипна, негативна, з мовою ворожнечі та недостатньою увагою до певних ідентичностей (лесбійок, бісексуальних та трансгендерних людей). Міжнародні дослідження застосовують квір-теорію, фрейм-аналіз та критичну теорію медіа, підкреслюючи вплив на суспільне сприйняття. В українському контексті домінують геополітичні впливи, обмежена видимість та еволюція наративів під час криз. Порівняльний аналіз виявляє географічні та культурні дисбаланси та потребу в етичних стандартах для інклюзивності. Рекомендації: посилити емпіричні дослідження та етичні практики.
Авторське право (c) 2025 Леонід Поліщук (Автор) https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Медіаобраз ветерана війни в регіональному онлайн-дискурсі: об’єктивність, упередженість та стандарти журналістики
У статті проаналізовано специфіку формування медіаобразу ветерана війни в регіональних онлайн-медіа. Актуальність дослідження підсилюється тим, що в місцевих ЗМІ відображається реальний контекст життя ветеранів, а особисті історії персоніфікують війну. Вони слугують джерелом реальних, перевірених наративів, здатних протистояти фейкам про ветеранів. Відповідно, метою розвідки є виявлення тематичної, концептуальної динаміки, проблемних питань репрезентації медіаобразу ветерана російсько-української війни в регіональних онлайн-медіа через аналіз специфіки формування; визначення наративів, що домінують у локальному інформаційному просторі, характеристика потенційних ризиків дезінформації, стигматизації й деформованої репрезентації ветеранів у контексті сучасних інформаційних викликів. Доведено, що проблематика медійного образу ветеранів російсько-української війни є малодослідженою в українській науці. В науковому дискурсі країн ЄС також достатньо поверхово розглядається проблематика медійного образу ветерана російсько-української війни. У процесі дослідження оглянуто понад 1000 публікацій про ветеранів і ветеранок у п’яти впливових онлайн-медіа Закарпаття. Докладно проаналізовано й описано ті, в яких спостерігаються певні відхилення від норми – з негативною конотацією, надмірною героїзацією та приклади з дотриманням журналістських стандартів. Відзначено, що журналісти регіональних ЗМІ оперативно повідомляють про можливості для ветеранів, заходи за їхньої участі, соціальні питання, утім більшість матеріалів на новинних ресурсах є передруками з інших медіа, натомість оригінальних публікацій, аналітичних матеріалів про проблеми ветеранів досить мало. Запропоновано підходи для розв’язання проблеми формування об’єктивного медіаобразу ветерана війни. Встановлено відповідність між інформаційним висвітленням питання ветеранів та їхньою підтримкою на різних рівнях у суспільстві.
медіаобраз; регіональні медіа; ветерани війни; стандарти журналістики; стигматизація
Авторське право (c) 2025 Юрій Бідзіля, Наталія Толочко (Автор) https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Застосування штучного інтелекту в управлінні кризовими комунікаціями: перспективи та виклики
Мета: визначити можливості та виклики впровадження штучного інтелекту (ШІ) в управлінні кризовими комунікаціями. Стаття комбінує бібліометричний аналіз та кейс-аналіз реальних ситуацій для виявлення тематичних домінант і вироблення практичних рекомендацій. Методи: дослідження включає бібліометричний аналіз публікацій, отриманих через Web of Science, з використанням кластеризації і візуалізації тематичних сегментів, та якісний аналіз трьох кейсів застосування ШІ у кризових комунікаціях (лист співчуття, згенерований ChatGPT; чатботи для інформування під час урагану; офіційні чатботи ВООЗ у пандемії COVID-19). Результати: підтверджено, що дослідження ролі ШІ в кризових комунікаціях перебуває на етапі становлення та тематично фрагментовано. ШІ забезпечує приріст ефективності на інструментальному рівні: автоматизація моніторингу, швидке генерування повідомлень, масштабування персоналізованої комунікації. При цьому ШІ не замінює потреби в «людяній риториці» для емпатійних звернень. Виділено певні ризики та виклики, що можуть виникнути в разі використання інструментів на базі ШІ. По-перше, існує загроза втрати довіри у разі сприйняття аудиторією кризових повідомлень як несправжніх чи «нелюдських». По-друге, розкриття факту використання штучного інтелекту може зіпсувати повідомлення, особливо в ситуаціях, коли потрібно співчуття. Запропоновано протокол VOLT (Verification, Oversight, Localization, Transparency) як основу етичного використання ШІ. Теми, пов’язані з прозорістю, локалізацією та контролем, були також виявлені у межах аналізу наукових публікацій, що вказує на актуальність обговорення таких принципів у науковому дискурсі. Висновки: ШІ слід розглядати як інструмент, так званий «прискорювач» кризових комунікацій, ефективність якого реалізується за умови дотримання принципів відповідальності та чіткого розподілу ролей між алгоритмами і людьми.
штучний інтелект; кризові комунікації; брендинг; великі мовні моделі; чатботи; етична комунікація
Авторське право (c) 2025 Сергій Каніщев (Автор) https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Інтеграція технологій штучного інтелекту у видавничу індустрію: концепт «розумної книги»
Метою дослідження є встановлення особливостей концепції «розумної книги» як інноваційного продукту сучасної видавничої індустрії, що інтегрує технології штучного інтелекту на всіх етапах створення, адаптації та споживання контенту. Доведено доцільність використання терміна «розумна книга» як локалізованої версії поняття Intelligent Book, акцентовано на її прикладному, адаптивному та інтерактивному характері. Методи дослідження ґрунтуються на систематичному огляді наукових досліджень, галузевих звітів і прикладних кейсів, а також порівняльному аналізі концептів традиційних електронних книг і видавничих продуктів з інтегрованими ШІ-технологіями з метою виокремлення найбільш ефективних практик і технологічних рішень. Результати дослідження охоплюють характеристику ключових функціональних можливостей «розумних книг» (персоналізація, динамічна адаптація контенту, інтерактивність, мультимедійна інтеграція, зворотний зв’язок у реальному часі), визначення потенційних напрямів розвитку (AR/VR, голосові інтерфейси, розширена мультимедіа), а також ідентифікацію етичних, технічних і фінансових викликів впровадження. Наголошено, що еволюція видавничих форматів засвідчує, що далеко не всі концепти реалізуються на практиці, проте вони визначають потенційні вектори розвитку і досліджень, які можуть змінюватися під впливом технологічних, культурних і суспільних чинників. Запропоновано практичні рекомендації для видавців і розробників щодо стратегій інтеграції інтелектуальних технологій у видавничу діяльність з метою створення конкурентоспроможних і технологічно збагачених продуктів. Стаття робить теоретичний і прикладний внесок у вивчення цифрової трансформації видавничої індустрії та формує підґрунтя для подальших міждисциплінарних і емпіричних досліджень
Авторське право (c) 2025 Олексій Ситник (Автор) https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Новинні телеграм-канали західних областей України як альтернативна платформа в гібридному інфопросторі
У сучасному інформаційному просторі помітну нішу займають новинні телеграм-канали (ТК). Після повномасштабного російського вторгнення вони стали популярним джерелом інформації для аудиторії, охоплюють мільйони читачів та успішно конкурують з традиційними мейнстримними медіями. Тому актуально детальніше окреслити місце новинних Телеграм-каналів в інформаційному просторі, що у підсумку сприятиме розумінню трансформаційних процесів в медіасфері та викликів, які постають перед традиційною журналістикою. Об’єктом дослідження є західноукраїнські новинні телеграм-канали, які позиціонують себе як медіа. Метою дослідження є наукове осмислення ролі новинних телеграм-каналів у сучасному інформаційному просторі України, зокрема в контексті трансформацій медіасфери після початку повномасштабного вторгнення Росії. Мета передбачає вирішення таких завдань, як виявлення особливостей інформаційної політики телеграм-каналів, їхнього впливу на аудиторію та викликів, привнесених ними в інформаційний простір; порівняння їхньої інформаційної політики з підходами мейнстримних медій; з’ясування, наскільки ТК відповідають журналістським цінностям; окреслення проблеми їх ідентифікації як медій. У роботі застосовано такі методи, як моніторинг (щоквартальна вибірка впродовж 2024 р.), контент-аналіз новинних західноукраїнських телеграм-каналів; порівняльний аналіз інформаційної політики телеграм-каналів і мейнстримних медій; фреймворк-аналіз для виявлення журналістських норм, цінностей та стандартів; якісний аналіз аматорського та контргегемонного контенту. У результаті встановлено, що новинні телеграм-канали активно конкурують з традиційними медіа, пропонуючи оперативний та емоційно забарвлений контент; демонструють гнучкість у підходах до журналістських стандартів, часто поєднуючи професійні та аматорські практики; формують альтернативні інформаційні наративи, які можуть суперечити офіційним джерелам; створюють виклики для ідентифікації їх як повноцінних медійних суб’єктів, що в комплексі потребує переосмислення нормативного поля журналістики. Запропоновано вважати їх аматорськими інформаційними платформами гібридного типу, які доповнюють, коригують контент традиційних медій.
новинні телеграм-канали, мейнстримні медіа, контргегемонний контент, фреймворк-аналіз, медіастандарти, аматорські інформаційні платформи гібридного типу
Авторське право (c) 2025 Любов Василик (Автор) https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Мова медіа: дві тенденції текстотворення
Мета дослідження — визначити й охарактеризувати мовно-комунікативні процеси, що відбуваються в медіа і впливають на стан української мови як засобу спілкування. Для аналізу було обрано 13 онлайн-медіа, що посіли найвищі позиції в списку якісних медіа, і 10 новинних українськомовних каналів у месенджері «Телеграм», які мають найбільшу кількість підписників. У процесі дослідження застосовано загальнотеоретичні методи аналізу й синтезу, на основі яких виокремлено об’єкт дослідження та визначено мовно-комунікативні процеси, стимулятором яких є масмедіа; зіставно-порівняльний метод, який сприяв представленню результатів дослідження; метод систематичної випадкової вибірки текстів з метою відбору матеріалу для вивчення; описовий метод, що залучався для представлення ходу й результатів аналізу. На підставі дослідження зроблено висновки: 1. Надзвичайно важливим для медіа є усвідомлення своєї ролі в культурному розвитку суспільства, в усталенні та дотриманні правил і норм мовно-інформаційної комунікації. 2. Завдяки диджиталізації й цифровізації соціуму активізуються процеси інтелектуалізації і аксіологізації усного і писемного мовлення. 3. Масмедіа для розширення власного впливу на аудиторію формують нові правила комунікації з нею, де комунікативний компонент проявляється в інтерактивній взаємодії і домінує над культуромовним. 4. Мова масмедіа відображає сучасний стан української мови й у своєму узусі виходить за межі літературного сегмента масмедійних текстів у звʼязку з активізацією оцінного (аксіологічного) складника — вживання розмовно-просторічної та обсценної лексики, що відображає емоційне ставлення авторів текстів до подій. 5. Зростання частки запозиченої лексики, здебільшого англізмів, складних слів і абревіатур розхитує лексичні норми української мови на узусному рівні, змінює її фонетичне і графічне «обличчя».
мова медіа, інтелектуалізація мовлення, аксіологізація мовлення, неологізм
Авторське право (c) 2025 Наталія Шумарова, Ірина Мариненко (Автор) https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Огляд громадсько-політичних і літературно-мистецьких журналів Тернополя періоду Незалежності України
Мета – здійснити огляд громадсько-політичних і літературно-мистецьких журналів Тернополя періоду незалежності України. Проаналізовано редакційно-авторський склад, тематичні вектори і жанрові домінанти часописів «Тернопіль», «Сова», «Літературний Тернопіль», «ЛітТерА». У процесі дослідження використано методи: аналізу і синтезу – для структурування матеріалу, узагальнення – для формулювання висновків, хронологічний метод – для простеження динаміки розвитку, а також соціокультурний підхід, який дозволив розглядати журнали як елемент громадського й культурного контексту. Опис видань враховує назву, відомості про редакційну колегію, видавців, роки і періодичність виходу, кількість чисел, відомості про тематичне та жанрове наповнення, авторський склад тощо. У результаті студій обраних журналів («Тернопіль» – 33 випуски, «Сова» – 9, «Літературний Тернопіль» – 48, «ЛітТерА» – 10) з’ясовано, що вони стали платформою для популяризації літератури, історії та мистецтва, формування громадянської свідомості й політичної культури. Редактори видань – громадсько-культурні діячі Михайло Ониськів, Богдан Мельничук, Петро Сорока, Олег Смоляк – забезпечили концептуальність і високу якість матеріалів. Часописи публікували тексти художньої літератури, літературно-мистецької критики, журналістські та публіцистичні матеріали, наукові тексти. Жанрову палітру формували анонси, інтерв’ю, рецензії, відгуки, огляди і статті, спогади, щоденники, портрети тощо. Видання мали міждисциплінарний характер, виконували інформаційно-просвітницькі функції, тому стали важливим чинником суспільної комунікації, утвердження національних цінностей та ідентичності
журнальна періодика, регіональна періодика, громадсько-політичний журнал, літературно-мистецький журнал, тематика, жанри
Авторське право (c) 2025 Наталія Дащенко, Оксана Кушнір, Тетяна Решетуха (Автор) https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Медіалогія як міждисциплінарна метатеорія: структура та концепція моделювання
Об’єктом дослідження виступає медіа як багаторівнева комунікаційна система, що охоплює технологічні, когнітивні, соціокультурні та етичні виміри своєї дії в умовах цифрової трансформації та зміни інформаційної взаємодії. Актуальність теми полягає в необхідності концептуального осмислення того, як сучасні медіа перестають бути пасивним каналом передавання даних і набувають статусу активного фундатора культурної матриці, колективної свідомості та поведінкових моделей, що визначає потребу в новій метатеоретичній рамці – медіалогії – здатній забезпечити інтегрований підхід до вивчення складної реальності, де комунікаційні процеси постають у взаємодії гуманітарних, соціальних і технологічних чинників. Мета полягає у розробці міждисциплінарної конструкції метатеорії медіалогії, що систематизує сучасне знання про медіа та обґрунтовує значущість таких концептів, як медіаграмотність, етична відповідальність у медіасфері та культурна норма в цифрову епоху, для підвищення інформаційної стійкості та розвитку рефлексивної медіаповедінки. Методи дослідження охоплюють теоретичний аналіз, що дає змогу осмислити природу і багатогранність медіа; аналітико-синтетичний підхід у поєднанні з моделлю системного мислення для формування інтегративної метатеорії; а також емпіричну верифікацію теоретичних положень шляхом онлайн-опитування експертів (метод CAWI), спрямованого на виявлення оцінок і пріоритетів у сучасному баченні медіа як соціального інституту. Головні висновки зводяться до того, що медіалогія функціонує як метатеорія, що забезпечує міждисциплінарну єдність дослідницьких підходів, дозволяє синтезувати емпіричні дані, критичні інтерпретації та філософські узагальнення, а також створює цілісну рамку для осмислення й моделювання медіасередовища як чинника культурного творення, етичної взаємодії та когнітивної навігації в умовах інформаційної складності, де медіаграмотність, медіаетика й медіакультура постають не ізольованими категоріями, а взаємопов’язаними ланками у формуванні відповідальної публічної сфери, що протистоїть маніпулятивним впливам, забезпечуючи стійкість до інформаційних викривлень та формуючи нову гуманістичну чутливість
медіалогія; міждисциплінарність; метатеорія; моделювання; медіа; комунікація; цифрові технології; суспільство.
Авторське право (c) 2025 Євгенія Кияниця (Автор) https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Довіра до медіа в Україні: чинники й тенденції
У статті розглядається багатогранний феномен довіри українців до медіа в період із 2013 по 2025 роки з акцентом на соціально-політичні, когнітивні та технологічні чинники, що впливають на сприйняття інформації. Проведено огляд літератури, проаналізовано ключові теоретичні підходи до розуміння довіри як соціального та комунікаційного явища, включаючи соціологічний, психологічний, політичний і комунікаційний виміри. Особливу увагу приділено впливу сучасних викликів – цифровізації, дезінформації, когнітивній маніпуляції, використанню штучного інтелекту та персоналізованих алгоритмів. Ці чинники суттєво впливають на формування уявлень аудиторії про надійність, авторитетність і якість медіа-контенту, особливо в умовах гібридної війни, яку веде росія проти України. Метою дослідження є систематизація теоретичних підходів, визначення основних тенденцій і факторів, що формують довіру української аудиторії до медіа. Методологія дослідження передбачає тематичний аналіз академічних публікацій, огляд українських та міжнародних емпіричних даних, а також концептуальне уточнення понять «дезінформація» та «когнітивний вплив». Основний висновок полягає в тому, що формування довіри до медіа в сучасних умовах є результатом взаємодії інституційної легітимності, якості контенту та здатності медіа підтримувати відкритий і відповідальний діалог із громадськістю. Показано, що для підвищення рівня довіри необхідно враховувати фактори когнітивної безпеки, прозорості редакційних практик, етичної відповідальності та запитів споживачів інформації.
довіра до медіа, когнітивний вплив, штучний інтелект, інформаційна безпека, дезінформація, довіра, медіааналітика
Авторське право (c) 2025 Вадим Колодійчук (Автор) https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Новації у викладанні медіазнавчих дисциплін з використанням штучного інтелекту
Початок 2020-х років був відзначений широким запровадженням штучного інтелекту в усіх сферах соціального життя. Це почалося від появи кількох платформ у 2021 р. до пропозицій понад тисячі різноманітних їхніх різновидів наприкінці 2024 р. Такий розвиток призвів до революційних змін у сфері масмедіа. А це поставило важливе завдання глибокого оновлення методик викладання медійних дисциплін в університетських курсах. Ця тема є цілковито новою для університетської педагогіки. Методологічний апарат включає опитування 160 студентів, а також метод спостереження за діяльністю студентів під час занять, метод порівняння завдань та результатів, метод дослідження ступеня наукового опрацювання визначеної теми. В Навчально-науковому інституті журналістики КНУ імені Тараса Шевченка на кафедрі реклами та зв’язків з громадськістю у листопаді 2024 р. проведено методологічний семінар, присвячений деяким аспектам оновлення педагогічної діяльності в умовах використання ШІ. Отриманий станом на кінець 2024 р. досвід показав і перші досягнення, і перші проблеми у цих процесах. Усі вони мають бути обговорені у науково-педагогічному середовищі українських закладів вищої освіти
штучний інтелект, викладання медіадисциплін, масова комунікація
Авторське право (c) 2025 Володимир Владимиров (Автор) https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Пребанкінг як одна з комунікаційних технік протидії дезінформації: вивчення практик телемарафону «Єдині новини»
За понад два роки існування телемарафону «Єдині новини» дискурс щодо нього змінився із виключного позитивного до різко негативного, тому практики та дослідники порушують питання його трансформації. Серед змін, які необхідно впровадити, пропонуються більш об’єктивне висвітлення подій на фронті, використання майданчика для побудови стратегічних комунікацій між державою і суспільством, а не для пропаганди, урізноманітнення інформаційного та аналітичного контенту тощо. Мета дослідження – багатоаспектне розкриття техніки пребанкінгу як нового підходу для боротьби з російською пропагандою, що передбачає вирішення таких завдань: 1) розкрити специфіку техніки пребанкінгу, її теоретичні основи; 2) дослідити конкретні приклади використання пребанкінгу в телемарафоні; 3) розробити рекомендації щодо оптимізації застосування техніки пребанкінгу в телемарафоні «Єдині новини». Результати дослідження свідчать, що техніка пребанкінгу є перспективним інструментом для підвищення ефективності телемарафону «Єдині новини» у протидії російській дезінформації. Регулярне застосування пребанкінгу сприятиме переходу від захисного до наступального інформування, що дасть змогу краще підготувати аудиторію до можливих маніпуляцій. Використання пребанкінгу в телемарафоні також сприятиме зміцненню довіри до національних медіа та утриманню інформаційного простору України в проукраїнській парадигмі, що є важливим елементом інформаційної безпеки країни
Авторське право (c) 2025 Назарій Малачинський (Автор) https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Роль теорії праймінгу в дослідницькій парадигмі медіаефектів
Ця стаття пропонує комплексний концептуальний погляд на медійний праймінг як центральний психічний механізм у ширших рамках дослідження медіаефектів. Основна мета дослідження полягає в тому, щоб дослідити, як теорія праймінгу сприяє розумінню когнітивних і емоційних процесів, за допомогою яких медіаконтент формує громадську думку, оціночні судження та поведінкові реакції. Методологічно дослідження використовує підхід концептуального аналізу та теоретичного синтезу. Спираючись на велику кількість наукових праць із комунікаційної науки, політичної психології та когнітивної науки, стаття аналізує механізми, розміри та застосування когнітивного та афективного праймінгу. У висновках наголошено, що медіавплив часто відбувається через тонку активацію вже існуючих розумових асоціацій, а не через відкрите переконання. Процеси когнітивного праймінгу діють шляхом збільшення доступності конкретних думок або критеріїв оцінки в пам’яті, тоді як афективний праймінг активує емоційно-конгруентні ідеї та інтерпретаційні фрейми. У статті наголошується, що теорія праймінгу є важливою не лише для розуміння короткотривалих медіаефектів, але й для відстеження довгострокової динаміки медійного впливу. Це також підкреслює важливість інтеграції теорії праймінгу в майбутні дослідження медіаефектів.
Авторське право (c) 2025 Юрій Гаврилець, Інна Бєлінська (Автор) https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Етичні наративи українських брендів в умовах війни (2022-2025 рр.)
Об’єктом цього дослідження є етичні наративи українських брендів, що використовуються в цілях підвищення ефективності соціальних комунікацій та інтенсифікації вітчизняного маркетингового середовища, яке змінило свою конфігурацію в умовах жорстокої ворожої агресії у період російсько-української війни. Актуальність статті пов’язана з важливістю питань етики в інформаційному середовищі та значними змінами в етичних парадигмах соціальних комунікацій, які виникли та сформували наративи за період російсько-української війни, що впливають на громадську думку. Мета дослідження – концептуалізувати етичні наративи українських брендів, їхню трансформацію, окресливши основні тенденції, пов’язані з цим, і загрози, які можуть завдати шкоди моральному стану українського суспільства. Методами дослідження є критичний огляд емпіричних джерел, компаративний розгляд меседжів сучасних українських брендів та контент-аналіз їхніх етичних наративів на підставі вивчення специфіки текстів, інструментів, методів взаємодії з аудиторією та впливів на стан і настрої українського суспільства. Головні висновки – етичні наративи українських брендів у період російсько-української війни виявляють високий ступінь як соціальної відповідальності, так і громадянської свідомості вітчизняного бізнесу. Громадські об’єднання, що стали активними учасниками суспільства і партнерами підприємництва у воєнний час, поширюють серед патріотично наснажених меседжів етичні наративи, які чинять гідний вплив на суспільство
етика; моральність; наративи; бренд; бренд-комунікації; соціальні комунікації; соціальна відповідальність; патріотизм; громадянська гідність.
Авторське право (c) 2025 Наталія Грицюта (Автор) https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Модель управління кризовими корпоративними комунікаціями залежно від типу конфліктної ситуації в основі кризи
Обʼєктом цього дослідження є кризові корпоративні комунікації – особливий напрямок PR та організаційна практика, яка керує ставленням стейкхолдерів та репутацією компанії під час та після виникнення кризи. Його актуальність, з одного боку, повʼязана з нагальною науково-практичною потребою в алгоритмізації кризових комунікацій, а з другого – зі зростанням цінності для сучасних компаній навичок вчасно та ефективно реагувати на виклики в умовах впливу множинних криз. Мета дослідження – розглянути теоретичне підґрунтя та практичні кейси (кризи різного походження та масштабу за участі компанії McDonald’s в Україні у 2007–2011 рр.), на підставі чого розробити модель управління кризовими корпоративними комунікаціями, яка б ураховувала причини походження кризи, встановлювала послідовність управлінських рішень, визначала типи реакцій на кризові сигнали залежно від характеру конфлікту та рівня охоплення кризовою інформацією. Методи дослідження – критичний огляд основних концепцій, моделей і методик, описаних у науковій літературі, а також кейс-стаді (case study) як описовий якісний метод дослідження, що спирається на підхід «проблема – розвʼязання» та допомагає відформатувати кожен із проаналізованих випадків на основі причин і наслідків. Головні висновки – запропонована модель дає розуміння логіки та універсальної послідовності дій під час кризових комунікацій та може бути базисом для формування алгоритмів реагування на кризи. Запропонована модель ґрунтується на трьох матрицях. Перша допомагає звʼязати походження та ймовірний вплив кризи з типом реакції організації. Друга встановлює послідовність прийняття управлінських рішень під час вибору реакції на кризові сигнали. Третя визначає типи реакції на кризові сигнали залежно від типу конфлікту, який міститься в основі кризи, та рівню охоплення кризовою інформацією громадськості та медіа
Авторське право (c) 2025 Дмитро Олтаржевський, Михайло Шуранов (Автор) https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Музичні новинні заставки на радіо: огляд літератури
Метою наукової статті є огляд наукових джерел, у яких зачіпається тема музичних новинних заставок, зокрема, актуальність їх дослідження, типологія, функції, методики дослідження, а також інші питання, що стосуються теми. Названо роботи, в яких уже було зроблено огляд літератури стосовно заставок. Основним методом огляду є глобальний моніторинг інтернет-ресурсів щодо заставок за допомогою інструмента штучного інтелекту ChatGPT4o, а також пошук джерел в електронних каталогах Наукової бібліотеки імені М. Максимовича КНУ імені Тараса Шевченка, Національної бібліотеки України імені В. І. Вернадського, з використанням баз ScienceDirect, Web of Science та інших електронних ресурсів відкритого доступу. Результати огляду засвідчили, що музичні новинні заставки є вузькоспеціалізованою темою і література у потрібному обсязі відсутня. Найчастіше заставки розглядаються як елемент фонової музики радіопрограм
заставки, джингли, позивні, фонова музика, типи, функції, новини, радіо
Авторське право (c) 2025 Арсен Різун (Автор) https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Піар і реклама як інструменти комунікацій: досвід українських брендів
У статті здійснено дослідження реклами та зв’язків з громадськістю як складових елементів соціальних комунікацій на прикладі практичної діяльності українських брендів в умовах воєнних дій, інтенсивної цифровізації та зростання значущості етичного аспекту комунікацій. Об’єктом наукового аналізу є комунікаційна діяльність українських компаній, що використовують PR та рекламу як інструменти налагодження взаємодії з цільовою аудиторією. Актуальність досліджуваної проблематики визначається необхідністю поглибленого розуміння процесів адаптації комунікаційних стратегій брендів до новітніх соціальних викликів, а також трансформації цих стратегій з інструментів впливу на засоби формування довіри, емоційної залученості та соціального партнерства. Мета статті полягає в визначенні та узагальненні реклами та піару як інструментів комунікацій, а також опис практичного досвіду українських брендів у їх використанні. Для досягнення поставленої мети застосовано комплекс наукових методів, включаючи контент-аналіз, кейс-стаді, дискурсивний та порівняльний аналіз, що дало змогу виявити ключові комунікативні домінанти, ціннісні орієнтири та емоційні акценти в комунікаціях українських брендів. У результаті проведеного дослідження встановлено, що сучасні українські компанії демонструють тенденцію до переосмислення ролі реклами та PR, надаючи пріоритет чесності, відкритості, соціальній ініціативності та персоналізованій взаємодії з аудиторією. Досліджені приклади брендів «Сільпо», «Монобанк», «Rozetka», «Київстар», «EVA» та інших засвідчують успішне впровадження соціально орієнтованих комунікаційних стратегій, що інтегрують емоційний, етичний і технологічний компоненти. Таким чином, дослідження розкриває, що реклама та PR в українському контексті виконують не лише інформаційну, але й соціальну функцію, сприяючи формуванню якісно нового рівня комунікації між брендом і суспільством
соціальні комунікації, реклама, піар, брендові стратегії, емоційна комунікація, інфлюєн-сери, соціальна відповідальність
Авторське право (c) 2025 Олена Парубець (Автор) https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Слово в соціальнокомунікаційному дискурсі Біблії та його пов’язаність із журналістикою
У загальнолюдській комунікації від давніх часів слово відігравало ключову роль і було як засобом творення та миру, так і руй+ слово стало не лише засобом маніпуляцій, а й зброєю масового ураження в інформаційних війнах. Слово ретельно досліджується філологами, лінгвістами, водночас його духовна природа залишається не вивченою. Недооціненим джерелом, що крізь століття транслює в суспільство ціннісне духовне Слово, є Біблія. Здійснена наукова розвідка з позицій соціальнокомунікаційного (СК) підходу відкриває новий погляд на біблійне Слово та його роль у журналістиці. Метою дослідження є вивчення феномену СЛОВА у Біблії, його природи, сутності, властивостей із позицій СК-підходу та ролі в журналістиці. Методологічною основою є СК-підхід, що використовує системно-структурний та інформаційний аналіз. Застосовано якісний та кількісний контент-аналіз, а також – індукцію, дедукцію, синтез, узагальнення. З’ясування феноменологічних властивостей Слова здійснено за допомогою філософських методів. Результати. Підтверджено унікальні медійні властивості Біблії, суспільну цінність Слова та його абсолютну метафізичну природу. Виділено 7 категорій СЛОВА в біблійному дискурсі. З’ясовано, що ініціатором біблійної комунікації є Бог-Творець, Абсолют, Який доносить суспільству екзистенційно важливе Слово, що спрямоване в соціум, суспільство, на Добро, з метою розбудови гармонійних міжособистісних і суспільних відносин. Це Слово є джерелом засадничих цінностей, транслює наративи, що розкривають алгоритми гармонійного життя людини та функціонування суспільства, виконує ряд суспільно важливих функцій. Висновки. Дія Слова суголосна з місією журналістики, а тому це Слово потребує глибокого осмислення та практичного застосування в медійній сфері. Результати дослідження мають практичну цінність як для журналістської освіти, так і для журналістської практики та медіакомунікаційної діяльності загалом, а також відкривають перспективи подальших наукових досліджень.
слово, Біблія, цінності, журналістика, медіа, соціальні комунікації, духовна природа
Авторське право (c) 2025 Світлана Петренко (Автор) https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Відгук на статтю «Новації у викладанні медіазнавчих дисциплін з використанням штучного інтелекту»
Цей відгук подано як участь в обговоренні на сторінках журналу статті Володимира Владимирова «Новації у викладанні медіазнавчих дисциплін з використанням штучного інтелекту». Відгук має рекомендаційний характер чернетки можливої статті. Розрахований на участь в обговоренні всіх, хто зацікавлений у темі та подав свої пропозиції до розділу «Дискусії та обговорення» з посиланням на матеріал.
Авторське право (c) 2025 Інна Черемних (Автор) https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Deepfake як технологія сфери соціальних та масових комунікацій: можливості та загрози
У статті проаналізовано трансформаційну роль штучного інтелекту (ШІ) в журналістиці, зокрема про виклики і можливості. Особливу увагу приділено загрозам, які можуть забруднювати інформаційний простір, а саме: технологіям deepfake (глибоких фейків), які створюються за допомогою ресурсів ШІ. Мета статті – визначити вплив технологій штучного інтелекту (ШІ) на журналістику, зосередившись на загрозах і наслідках розповсюдження у мережі дипфейків. Досліджуються різні методи та технології на основі ШІ: використання передового програмного забезпечення для створення (RunwayML, HeyGen, Deepbrain AI Studios) та виявлення глибоких фейків (Deepware, Resemble AI та InVID & WeVerify), які стають дедалі важливішими в сучасних робочих процесах у медіа. Теоретичний аналіз доповнено практичними прикладами застосування технології «глибоких фейків» у рекламі та освіті. Порівняльний аналіз сучасних систем створення та верифікації «глибоких фейків» дає змогу оцінити їх небезпеку, а також вміти їх ідентифікувати та розрізняти, а також протидіяти їм у роботі сучасних журналістів. Результати дослідження свідчать, що штучний інтелект і нейронні мережі використовуються не лише для створення контенту, а й для захисту його автентичності. Однак для того, щоб ці системи відповідали вимогам журналістської доброчесності та довіри до медіаконтенту, необхідні подальші дослідження та вдосконалення.
штучний інтелект (ШІ); соціальні комунікації; медіаграмотність; критичне мислення, журналістська етика, системи виявлення «глибоких фейків»; дезінформація, пропаганда
Авторське право (c) 2025 Тетяна Іванова, Оксана Єфремова, Артур Чулков (Автор) https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Наративні паттерни реаліті-шоу на українському телебаченні на прикладі проєкту «Одруження наосліп»)
У статті акцентується на схожості структури текстів кіно, літератури та медіа, що пояснюється архетипною основою, яка передбачає шаблонність їхньої побудови. Метою роботи є виявлення універсальних наративних елементів, які сприяють драматургії реаліті-шоу та залученню аудиторії. Для досягнення цієї мети використано метод структурно-семіотичного аналізу, що дає змогу розглядати реаліті-шоу як текст із архетипною основою, а також метод контент-аналізу для детального вивчення етапів розвитку подій у шоу. Центральною теоретичною основою дослідження стала концепція «мономіфа» Дж. Кемпбелла, згідно з якою мандрівка героя відбувається за універсальною схемою. Наголошено, що ці повторювані схеми в сюжетах учений виокремив та дослідив на основі аналізу міфів народів світу. Розглянуто популярність книги Дж. Кемпбелла «Герой з тисячею облич» серед сценаристів та письменників. Особливу увагу приділено адаптованій К. Воглером схемі мандрівки героя, яку він перейняв у Дж. Кемпбелла, будучи прихильником його творчості. Автор статті зауважує, що схема пригод героя, запропонована Дж. Кемпбеллом та адаптована К. Воглером, може слугувати універсальною схемою для написання сценаріїв не лише для художніх текстів, кінопродукції та комп’ютерних ігор, але її можна застосовувати до багатьох реаліті-шоу, що було продемонстровано автором на прикладі проєкту «Одруження наосліп» (виробництво «1+1 Медіа»). Вибір реаліті-шоу «Одруження наосліп» пояснюється тим, що у 2013 р. в Каннах проєкт увійшов до ТОП-5 найкращих форматів року. Крім того, він є найпопулярнішим шоу на одному з провідних каналів України. Поетапно проаналізовано проєкт «Одруження наосліп» (5 сезон, 1 серія) за допомогою дванадцяти стадій мандрівки героя: буденний світ, поклик до мандрів, відкидання поклику, зустріч з наставником, подолання першого порогу, випробування та союзники й вороги, наближення до прихованої печери, головне випробування, нагорода (набуття меча), зворотній шлях, відродження, відродження з еліксиром. Дослідження підтвердило, що структура «мономіфу» простежується у реаліті-шоу, хоча деякі стадії можуть бути змінені або пропущені. Автор робить висновок, що використання класичних наративних схем сприяє створенню впізнаваної драматургії, що підсилює глядацький інтерес і забезпечує успіх реаліті-формату
реаліті-шоу, мономіф, мандрівка героя, архетип, наставник, ініціація
Авторське право (c) 2025 Елліна Циховська (Автор) https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Концептуалізація російських стратегічних наративів у повномасштабній російсько-українській війні
Стратегічна комунікація Росії у повномасштабному вторгненні в Україну 2022 року покладалася на специфічні стратегічні наративи, а також особливості стратегічної культури. Хоча існує низка публікацій як на тему стратегічних наративів, так і стратегічної культури, ці два сумісні концепти не завжди інтегруються для ефективного аналізу стратегічної комунікації. Як стверджується в цьому дослідженні, існує також і нестача більш узагальненого та структурованого викладу стратегічних наративів Росії. Завдання цього дослідження – запропонувати комплексну концептуалізацію стратегічних наративів Росії у повномасштабній Російсько-українській війні через поєднання стратегічних наративів із концепцією стратегічної культури та через критичний синтез наявних теоретичних відомостей. По-перше, у дослідженні проводиться критичний огляд релевантної наукової літератури, яка стосується російських стратегічних наративів/культури в контексті повномасштабної війни. У результаті для цілей дослідження поєднуються перспективи стратегічних наративів і стратегічної культури. По-друге, здійснюється теоретичний синтез, що базується на комбінації індуктивного й дедуктивного аналізу тексту з тематичним кодуванням. Знахідки вказують на те, що стратегічні наративи поділяються на дві загальні категорії: наратив «великої держави» і наратив «загроза ззовні, протистояння Заходу». Обидва стратегічні наративи включають у себе три рівні субнаративів і слугують як основа для стратегічної комунікації Росії у війні.
стратегічні наративи; стратегічна культура; стратегічна комунікація; фреймінг; російсь-ко-українська війна
Авторське право (c) 2025 Гліб Кузьменко (Автор) https://creativecommons.org/licenses/by/4.0